Невмируща сила людської душі
 (за твором ОСИПА Турянського 
«Поза межами болю»)
КОНСПЕКТ УРОКУ літератури в 11 класі

2014 

ОПАЦЬКА НАДІЯ МИКОЛАЇВНА,
вчитель української мови та літератури
ЧОРТКІВСЬКОЇ ЗАГАЛЬНООСВІТНЬОЇ ШКОЛИ І – ІІІ СТУПЕНІВ № 7 

ТЕМА. Невмируща сила людської душі (за твором О. Турянського "Поза межами болю").
Мета. Розкрити учням за допомогою змісту твору жахливість війни як явища, допомогти  зрозуміти умовність зображення художньої реальності на конкретному матеріалі;
розглянути ідейно-художній зміст окремих фрагментів твору;
розвивати вміння пізнавати й розуміти справжню вартість речей, явищ, почуттів;
формувати навички композиційного і пообразного аналізу; 
спонукати до самостійних висновків;
домогтися усвідомлення важливої переваги в житті духовного над матеріальним. 
Цілі уроку:
-	учні мають знати зміст твору;
-	учні повинні вміти:,
•	коментувати уривки з твору,
•	виділяти основні ідеї,
•	пояснювати особливість і роль композиції, пейзажу, інших художніх засобів для втілення головних думок,
•	характеризувати головних персонажів.
•	пояснити особливості експресіоністичного стилю твору.
•	осмислювати вартість мистецтва, грошей, почуттів людини, спираючись на текст, висловлювати власні міркування, проводячи аналогії з сучасним життям.  
Обладнання: мультимедійні засоби,   
Тип уроку: урок формування умінь і навичок

Слайд 1.
 Ми винні перед ним. Час винен перед ним. Розгорнім сьогодні його повість, вчитаймося у неї, переймімся її болем, смутком і надією — і подивуймося, як ми жили стільки літ без цієї пекучої сповіді про «дорогу смерті», на якій лунав протест проти війни. 
Він вірив у нас. Він писав, що є у житті сонце!
Роман Федорів
ПЕРЕБІГ УРОКУ
І. Вступне слово вчителя.
Слайд 2
- У чому ви вбачаєте призначення людини на Землі? (Жити в мирі, кохати, народжувати дітей, будувати села і міста, створювати симфонії та поеми, робити наукові відкриття). 
- Із ваших уст не прозвучало: воювати, вбивати один одного, сіяти зло, ворожнечу, ненависть.
Я завжди була впевнена, що доки буду жити, війни не буде. Зараз уже важко у це вірити. Ми самі не помітили, як почали набагато сильніше любити Україну і боротися за краще майбутнє. 
Адже війни — це породження зла. Людського зла. Поєднання слів «людина» і «війна» суперечить усім людським законам добра. Але війни — це не тільки минуле людства, це, на жаль, наше сьогодення. Гинуть чиїсь батьки, чоловіки, брати, сини…. У війні взагалі немає ніяких правил. 
Слайд 3 
•	Видимість миру робить війну ще небезпечнішою. (Клавдіян)
•	До зброї треба вдаватися в останню чергу — коли інші засоби виявляться недостатніми. (Макіавеллі)
•	Єдність — ось запорука перемоги, у війні чи світі — все одно.                             (Г. Ролленгаген)
•	Будь-яку війну легко почати, але вкрай важко закінчити. (Саллюстій)
•	Війна — НЕ пригода. Війна — хвороба. Як тиф. (А. Сент-Екзюпері)
•	Загальний мир панував би на землі, якби не було понять «моє» і «твоє».                     (Г. Філдінг)
•	Розбійник з великої дороги, бере він участь у зграї чи грабує поодинці, все одно залишається грабіжником; і нація, яка затіяла несправедливу війну, є не що інше, як велика зграя грабіжників. (Б. Франклін)
-	Ніхто з вас не сказав, що призначення людини воювати, захоплювати територію один одного, сіяти зло, ворожнечу, ненависть. Але якщо ніхто цього не планує, то чому слово війна є жахливою реальністю кожного століття. Невже нас нічого не вчать сторінки історії? Тай у творах письменників українських і світових ця болюча тема порушується регулярно, щоб застерегти нас від помилок наших предків.
-	Пригадайте, будь ласка, у яких творах світової літератури порушено тему війни.  Відповідь учня
Найправдивіше про війну може сказати лише той, хто відчув її жахіття.

ІІ. Оголошення теми і мети уроку. 
-	Сьогодні ми продовжуємо працювати над твором людини, яка  пройшла через першу світову війну, полон, втечу і повернулася до життя, щоб розказати про жахіття війни і показати, що суть її однаково страшна у всі часи. Звичайно, це повість-поема в прозі Осипа Турянського «Поза межами болю».
Отже, тема сьогоднішнього уроку:  «Невмируща сила людської душі» (за твором Осипа Турянського «Поза межами болю»)
  Слайд 4
-	 Упродовж уроку ми:
-	спробуємо дослідити: 

Слайд 5
Проблемні питання:
-	 Що керує людиною на війні: інстинкт самозбереження чи прагнення до перемоги над собою?
-	Чи міняє війна свідомість людини у тому плані, що матеріальне стає несуттєвим і дріб’язковим, а духовне – важливим і першорядним? 
Таким чином сьогодні ми готуватимемося до твору-роздуму у форматі ЗНО
Домашнє завдання.

Слайд 6
Осип Турянський стверджував, що «коли у тьмі і хаосі, в якому ми мучимося, тліє іскра якої-небудь ідеї, то твоя огненна любов до життя й до його вищих цінностей переможе смерть». 
Доведіть або спростуйте цю думку.
 Тому основні думки, які, на вашу думку, ви зможете використати у творі, занотовуйте в зошитах.
Слайд 7
Сьогодні на уроці  ми будемо працювати за таким планом (запис у зошитах)
	План уроку
1.	Тема та ідея твору  «Поза межами болю» О. Турянського.
2.	Аналіз композиції повісті.
3.	Ідейно-художнє звучання образів.
4.	І знову «поза межами болю…».
  (За таким планом учні роблять відповідні записи у зошиті).
ІІІ. Перевірка домашнього завдання.
1.	 Ваше враження від прочитаної повісті: чи «зачепила»  вона вас? Чим саме?
(Правдивістю, болем…)
-	Вашим домашнім завданням було подумати, яким чином ви б представили даний твір одноліткам, щоб у них виникло бажання його прочитати.
Сьогодні ви маєте можливість показати результат своєї роботи:
1)	обкладинка до книги в експресіоністичному стилі.
(Учень демонструє власні картини, розказує про основні риси експресіонізму, жанр твору повість-поема у прозі).

Слайд 8 

(На слайді «Експресіонізм», основні риси, представники);
Слайд 9
Експресіонізм – літературно-мистецький стильовий напрям модернізму, що характеризується відображенням загостреного суб’єктивного світобачення через збільшене авторське «Я», напругу його переживань та емоцій.

Слайд 10 
2)	буктрейлер (згадати про фільм, знятий кіностудією Укртелефільм у 1989 році режисером Ярославом Лупієм) 

•	Отже, Буктрейлер  (з англ. Book  - книга, trailer – тягач) – це короткий відеоролик за мотивами книги, кліп по книзі. 
-	Запишіть у зошити новий термін.
3)	Твір-мініатюра від імені Оглядівського.
4)	Сенкани. 
Смерть                                                                                Дорога
жахлива, нестерпна                                                    довга, засніжена  
забирає, знищує, карає                                               виснажує, вбиває, мучить
Смерть не є бажаною                                                Довга дорога сильно виснажує 
Полегшення                                                                 Виснаження _________________________________________________________________
Війна                                                                                       Скрипка
безжальна, смертельна;                                        дерев'яна, полакована 
вбивають, виснажують, ридають;                  грає, горить, ламається
Війна найбільше людське лихо;                           Скрипка є душею скрипаля
Смерть                                                                           Душа
________________________________________________________________
       Смерть (мирний час)                                              Смерть (війна)
сильна, спонтанна                                            милосердна, очікувана
забирає, пригнічує, лякає                             спасає, втішає, відкриває
Смерть – це найвеличніша ілюзія                Смерть втішає, на жаль!
Кінець                                                                       Дорога
________________________________________________________________
Танець (мирний час)                                         Танець (війна)
веселий, запальний                                          безнадійний, вирішальний  
розвіює, оживляє, змінює                           обирає, ламає, вбиває
танець- німий монолог душі                      Танець – форма внутрішнього самогубства
Свобода                                                             Суд

________________________________________________________________
             Війна                                                             Сніг
холодна, жорстока                               крижаний, вбивчий; 
виснажує, ламає, мучить                    мете, обдуває. обморожує;
Однаково жорстока для всіх             Ховає небажане для очей;
Випробування                                        Труна
________________________________________________________________
Скрипка                                                       Смерть
єдина, рідна                                            приємна, довгоочікувана
милує, зігріває, зігріває                     звільнює, зменшує(к-сть), забирає
Є сенсом життя Штранцінгера     Звільнює героїв від мук
Душа                                                                  Кінець
_________________________________________________________________
Гроші                                                                Дорога
знецінені, непотрібні                                     страшна, виснажлива 
сварять, міняють, гріють                         вбиває, ламає, вчить
Рятують декілька хвилин життя              Шлях без логічного завершення
Папірці                                                              Випробовування  
5)	Тема твору – монолог автора (Оглядівський)
Я й мої товариші впали жертвою жахливого злочину.
Це був злочин, якого люди і природа допустилися на нас і який і нас приневолив стати злочинцями супроти духа людства.
І судилося нам пройти за життя пекло, яке кинуло нас поза межі людського болю — у країну божевілля і смерті.
Тіні моїх товаришів являються мені у сні й на яві.
Бачу їхні обличчя живих трупів.
Бачу, як біль і розпука кладе їм на очі й мозок сонячний серпанок привидів і божевілля і як вони з радісними окликами, з усміхом щастя западаються у безодню небуття.
І я лечу з ними у прірву.
Я чудом остався між живими.
Ні, я не можу, я не смію мовчати.
І коли я мав силу бодай у мільйонній частині зобразити людським словом їхні страждання і збудити в душі людини одну теплу сльозу спочуття до них, то я сповнив супроти них обов'язок їхнього брата і свідка їхнього болю і смерті.
І скинув з душі тяжкий камінь, який мене давив.
Хай моє скромне оповідання покладеться жалобним вінком квітів на їхню нікому не знану, Богом і людьми забуту могилу!
Хай наші спільні муки падуть прокльоном на старий світ, який ще досі тоне в морі крові й нікчемності.
Хай ясна ідея, що в цім оповіданні промінням блискає з цвинтарища й хаосу стихій і з безмежного болю й божевілля людей, розгориться полум'ям у душі молодого українського покоління й веде його все вище й вище на сонячний шлях волі і щастя великого українського народу й до вселюдського братерства й любові.
І коли наша боротьба за волю така важка і кривава, то не падаймо ні на хвилю в темряву розпуки, бо
Через сльози і терпіння
Шлях веде до просвітління:
Хто боровся, скутий тьмою,
Тому сонце — мрія мрій.
Відень. У вересні 1920
Осип Турянський
ІV. Актуалізація опорних знань і чуттєвого досвіду.
1.	Фронтальне опитування.
На основі творчих робіт ваших товаришів і знань, отриманих на попередніх уроках, пригадаємо основні моменти твору
Слайд 11 
-	Яка тема повісті? (Зображення подій Першої світової війни. Сюжет автобіографічний: перехід через гори військовополонених австрійців, втеча з колони семи товаришів, їх загибель (за винятком автора)

-	Знайдіть і прочитайте слова, що є ідеєю твору, устами якого героя промовляє їх Осип Турянський? 
-	У чому особливість жанру? (Повість-поема або поема в прозі) 
-	Яку другу назву мала повість Осипа Турянського?
-	Поясніть, з якою метою О. Турянський дав два заголовки твору: «Картина з безодні» й «Поза межами болю»? (Орієнтовна відповідь. Якщо «Поза межами болю» вказує на безграничне буття героїв, їхню тимчасову й просторову сутність, то «Картина з безодні», будучи пов’язана із конкретним місцем і часом події, відображає ізольований світ людини).
- Поясніть співвідношення: автор — оповідач — герой. (Орієнтовна відповідь.                       О. Турянський є водночас автором «Поза межами болю», оповідачем і героєм, виступаючи під прізвищем Оглядівський (мабуть, утвореного від назви його рідного села Оглядів), що у подальшій творчості письменника стане одним із його літературних псевдонімів. Така жанрова модель триєдиного образу митця притаманна поемі в прозі й характеризується рівновагою між реальним середовищем й алегоричним вимислом).
Слайд 12 
-	У чому проявляється нетрадиційність композиції даного твору?
2.Аналіз композиції твору:

– експозиція – опис походу військовополонених. Поведінка конвоїрів.                                                                                                                         
– зав’язка – змова полонених товаришів, вбивство конвоїра, втеча.
-	Який епізод, на вашу думку, може вважатися кульмінаційним? («Танець смерті», бо саме в цей час падає перша жертва.)
 – розвиток дії – загибель кожного із друзів:
      а) смерть Бояні ( фізично найслабшого);
      б) моральна боротьба самих з собою, спокуса людоїдства, вчинок  Ніколича;
      в) смерть Пшилуського;
      г) зневіра і загибель Добровського;
      г) смерть Ніколича і Саба;
      д) погасле сонце Штранцінгера.
   Розв’язка – врятування Оглядівського 
Висновок: композиція твору дещо нетрадиційна: кульмінація передує розвитку дії. Але саме така побудова оповіді тримає читача у постійній напрузі, не дає змоги розслабитися, загострює почуття.
V. Формування умінь та навичок.
1.	Ідея твору.
- Розкриттю ідейного задуму автора підпорядковані всі образи твору. Це люди різних національностей, але їх єднає не лише спільне нещастя, а любов, дружба і братерство: «Ось тут, між нами заступлені народи, котрі так себе ненавидять і поборюють. А проте ми, їх сини, почуваємо себе тут, наче брати. Ми тут вже здійснили ідеал братньої прихильності і любові», - так говорить один із персонажів. Кожен із них у минулому мирному житті звичайна людина, яка, як і кожен із нас, має свої плюси і мінуси або чорні і білі сторони.  Чи змінює їх світогляд війна? Як саме?
Слайд 13 
2.	Пообразний аналіз твору, відповіді на проблемні питання.
У музеї Осипа Турянського.
- Поясніть, опираючись на твір, чому в експозиції  музею Осипа Турянського можуть бути ці предмети? З яким героєм вони пов’язані. 
Скрипка
Штранцінгер, 24 роки, сліпий австрієць, який втратив зір на війні.
-	Чи міняє війна свідомість людини у тому плані, що матеріальне стає несуттєвим і дріб’язковим, а духовне – важливим і першорядним? (на слайді)
2.1. Поясніть, опираючись на текст:
Слайд 14 
-	Чим для Штранцінгера є його скрипка? (Цитати із твору).

Штранцінгер мовчав і тільки притискав міцніше до себе скрипку, яку весь час ніс із собою.
Його скрипка — це було все, що воєнна доля йому лишила.
Куля забрала йому очі.
Його мати з болю вмерла, а його суджена скочила в ріку, й ніхто її більше не бачив.
Висохлими пальцями обшукував замерзлий сніг довкола себе.
Шукав своїх очей — своєї скрипки.
Найшов її, і, здається, його обличчя проясніло.
Чи це чудо — чи смерть?
Його замучена душа наче вийшла крізь дві темні ями, звідки колись його очі дивились, і поклалася на струни.
Спершу руки сліпого тремтіли й закостенілі пальці не хотіли слухати голосу душі.
І замерзла скрипка хотіла все мовчати, як її власник.
І перші її звуки були уривані, захриплі, порожні, начеб вона сердилася за те, що їй не дають супокою.

Здавалося, що скрипка сліпого співала пісню вічності і пісня прощалася з життям і словами промовляла та ридала:
У безкраїм темнім царстві
Зачарованої тиші
Дух таємний гомін чує:
Море вічності пливе.

Нараз він узяв мою руку у свою, стиснув її, нахилився до мене й голосом, як таємний гомін крил позасвітнього вістуна, як ніжно-мрійно радісне зітхання дитини у сні на досвітку — шепнув:
—	Є сонце в житті.
Всі товариші глянули з зачудуванням, подивом і з пошаною на сліпого товариша.

Нараз Добровський глянув на кожного товариша, опісля показав очима на сліпого й шепнув:
— Він щасливіший від нас...
І п'ять долею розтоптаних нуждарів дивилися у святому тремтінні на щастя свого сліпого товариша з заздрощами...

Немає вже скрипки й немає вже спокою сліпому товаришеві.
Здається, тремтіння не покине вже його аж до кінця...

(Скрипка – це те, що тримає Штранцінгера на світі і дає можливість висловити всю трагедію пережитого, її звуки наприкінці твору)
-	Що хотів довести автор образом Штранцінгера?
(Те, що найбільша трагедія – втрата зору – в якийсь момент може стати благословінням, йому заздрять зрячі, бо він не бачить, у що перетворила їхні тіла війна. Але фізична сліпота дала йому духовне прозріння.)
2.2.Слова вчителя.
- Мало хто задумується на тим, що гроші – одна з прихованих причин усіх війн. Більшість людей вважає, що у нашому матеріальному світі гроші – основне мірило щастя, добробуту, спокою. Що про це думає автор? Знову звернемося до тексту.
Слайд 15
-	Чи міняє війна свідомість людини у тому плані, що матеріальне стає несуттєвим і дріб’язковим, а духовне – важливим і першорядним? (на слайді)

Гроші

(Сабо – угорець, цинічний, самотній. Добровський – українець, колишній аранжер світських балів).

(Цитати із тексту)
Розкинув гроші по воздусі.
—	Сховай гроші,— казав Добровський,— бо з тебе, небоже, великий грішник, і як у пеклі не з'єднаєш собі грішми протекції у пані Бельзебубихи, то в пекельнім огні житимеш, може, так само гірко, як тепер тут.
Кілька банкнотів упало на поли його плаща. Сабо дивився на них довго, спершу байдуже, опісля з якимось таємним зацікавленням. Нараз його очі блиснули несамовитим блиском, у якому замиготів непогамований гнів. Він кинув дикий проклін, опісля мертвецькими пальцями вхопив, якби був несповна розуму, один банкнот і оглядав його якийсь час витріщеними очима. Нагло кинув папір із блискавичною скорістю в уста й почав його роздирати зубами й зажерливо жвякати. Його очі, наче блудні, виступили йому з глибоких ям, якби самі хотіли докладно приглядатися, яким чином людина може вдати штуку їсти гроші, наче страву? Його запале, землисто-сіре лице напучнявіло, й по його рухомій набряклості було видно, як паперовий вузлик у його устах мандрував то сюди, то туди. Увесь вираз його обличчя уявляв собою жахливу картину нужди, скаженості і божевілля. Під час того, як Сабо кусав і жував завзято паперові гроші, він і гарчав несамовито, наче скажений пес, який даремно обгризає засохлу костомаху.
Товариші позирали на нього зі співчуттям, то знову з переляком. Тільки сліпий не знав спершу, що діється, й сидів байдуже: Добровський дивився на Сабо найперше з зачудуванням, відтак якийсь час із легкою іронією. Вкінці став говорити:
—	Яка з тебе дитина, Сабо. Ти береш на себе неабияке завдання: дуже оригінальним способом ти хочеш розв'язати соціальне питання. Річ ніби проста: з'їж гроші і таким чином тобі вдасться знищити капіталізм і одночасно втихомирити голод. Це не зла думка...
—	Не глузуй! — скреготав зубами Сабо.— Несамовиту лють і радість чую при роздиранні цих онуч. Мені здається, що я нищу, мордую всю ту світову зволоч, всю грошеву й к-ську господарку, через яку ми тут мусимо так нужденно страждати.

Це ви (гроші) — символ оцього хліва, що ним є сучасний державний і соціальний лад. Вас треба живцем спалити.
Ти, безцінний, нужденний шматку паперу! 

Коли в кінці всі успокоїлися, сказав Добровський м'яким голосом:
—	Товариші! Тепер ми вже не маємо грошей і також не потребуємо грошей. Тепер ми стали справжніми людьми.

(Те, що в мирний час керує світом, визначаючи життя і смерть людини, суть її життя, в якийсь момент стає непортебом, нездатним підтримати навіть вогонь).
2.3. Вогонь (усі герої твору)
Слайд 16
Що керує людиною на війні: інстинкт самозбереження чи прагнення до перемоги над собою.

     Зачитайте уривки з твору, які розкривають значення вогню для героїв твору.
          І дайте відповідь на питання: «Що керує людиною на війні: інстинкт самозбереження чи прагнення до перемоги над собою?»
(Цитати із твору)
Бояні лебедів:
—	Огонь... огонь... огонь...! Згинемо без огню.
Та як розпалити вогонь замерзлими, зеленими галузками?
—	Виймайте Шекспіра, Гете, Канта! Вони нам тут придадуться,— глузував Добровський.
Але ще три дні тому вони мусили спалити їх.
Сабо глянув із презирством на скрипку Штранцінгера.
—	Те тарахкало придалося б дуже на вогонь... — шепнув.
—	Дай спокій,— відповів Добровський.
Оця скрипка — це його очі...
Кожний відтяв сухий шматок зі своєї одежі.
Однак огонь погас.

Сабо почав із якоюсь дивною рішучістю:
— Щоб огонь горів, не вистачить кілька онучок. На це треба цілого убрання.
Добровський глянув на нього допитливо:
— Відкіля взяти цілого убрання? Коб тут іще був труп серба.
Сабо відповів зі спокійною жорстокістю:
— Незабаром найдеться між нами не один труп, менше або більше... Одначе треба, щоб це сталося вже скоріш...
— Як ти це міркуєш?..— шепнув Ніколич і з жахом подався назад.
— Віддирання шматків одежі безцільне. Сентиментальність — смерть. Тверезо думати! Сяк чи так, один із нас найскорше згине...
В поглядах товаришів вичитав Сабо мовчазне і тривожне питання й відповів:
— Ну... як уже слід мені висловитись виразно, то... один із нас мусить умерти...
При останніх словах Сабо нова струя морозу, студена, наче смерть, нагло прошибла душу й тіло товаришів. Щось нараз наче обвалилося в них, і з румовищ якась несамовито люта сила почала скоро, скоро вимітати марні останки життя й надії.
Блудними очима глянули на Сабо, котрий сам наче злякався своєї думки й, мабуть, у бажанні злагодити її вражіння додав після короткої мовчанки:
— Для загального добра.
Добровський глянув йому бистро в очі й вицідив поволі, крізь зуби:
— Для загального добра — гинь ти!

Важке мовчання перебив Добровський:
—	Оце має бути людська доля! Вродилася людина, плакала, сміялася, співала, навчилася ходити і причимчикувала, сердешна, аж сюди, щоби після найстрашніших мук покластися тут, у тій проклятій льодовій пустині на спочинок.
—	Та проте він лежить усміхнений,— замітив Ніколич, глянувши на нього.
—	Ця усмішка — це, мабуть, іскра щастя... хвилина божевілля серед безтямного болю дала йому цю іскру,— зауважив Добровський.
— Невже ж і нам присуджене таке щастя? — спитав Ніколич і здригнувся.
— — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — —
Добровський дивився довго й нерухомо в огонь.
Одначе його очі, здавалося, не бачили вогню.
Вони блукали по глибоких нетрах його душі й наче шукали чогось.
Вкінці він поглянув через огонь у спокійну, замерзлу даль і сказав наче до себе самого:
— Прокляте те життя, в котрому слабший мусить згинути, щоб дужчий міг жити.
(Біля вогнища кожен герой розповіді постає як особистість в екстремальних умовах: мовчазний сліпий Штранцінгер у відчаї і з бажання віддати останнє спалює у вогнищі свою скрипку («Оця скрипка — це його очі»); Сабо рве банкноти, що їх підступним чином здобув на війні, і розмірковує, що то значить мати гроші; Оглядівський (оповідач) марить дружиною і синочком; Добровський (колишній організатор світських балів) біля вогнища філософськи зауважує: «Ми вже не маємо гроші і також не потребуємо гроші. Тепер ми стали людьми».)
Бояні – серб, «смертельно вичерпаний». Перший, хто впав у «танці смерті». Остання думка про матір: « І у сні не чув болі, не видів смерті, лише усміхався радісно, бо його лице чуло биття серця в теплій материній груді».
Добровський про смерть товариша: «Прокляте те життя, в котрому слабший мусить згинути, щоб дужчий міг жити».
Вчитель.       Чи не є це запереченням життя взагалі? ( Міні-диспут)
Пшилуський – «польський шляхтич», якого зрадила дружина. Ця зрада спочатку дає йому сили у таці смерті («… я її копаю… копаю…», а потім убиває його: «Я все їй прощаю перед смертю, її злочину проти дітей не можу простити ( цілувалася з коханцем при дітях. Авт..)...
Сейчас застрілю її як…».
Вчитель. До кого звернені останні слова героя? (Зачитати і прокоментувати)
                  Що чи хто убив у Пшилуського волю до життя?
Добровський – оптимістичний песиміст, сильна, горда, чесна людина. Скептик, Фізично найдужчий, а тому має силу іронізувати над товаришами, в той же час підтримуючи їх. Це він «влаштовує» бал підчас «танцю смерті» (зачитати уривок), підтримує Оглядівського, коли той під час марення бачить у дерев’яному корчі дружину і сина. Він один помирає при свідомості:» Не чую вже охоти ні сили до нічого…».
Вчитель. Чому у найсильнішого Добровського зникає воля до життя?
Штранцінгер – «живий пам’ятник своєму власному минулому» (С. Пінчук). Його сила – сонце, яке він бачить своїми сліпими очима, і скрипка – голос його серця.. Він мав би померти раніше від інших через свою недугу, та, проте, тримається довго: «Є сонце в житті» - це віра у творчі сили життя: « Вони чули, що з темних ям його очей пливе щось таємне, могутнє. Якась невмируща сила людської душі».
Вчитель. Штранцінгер помирає останнім. Що підірвало його сили?
Сабо – активний песиміст, виразник грубої інстинктивної волі до життя. Він бачить право сильнішого над слабшим і вдається до первісного закону боротьби за існування. Він усвідомлює всю дикість своєї натури: «Ти (гроші – авт.)  - це бідний, нужденний пес Сабо, злий і глупий, з тебе негідний, безчесний обірванець, не ліпший за тих, яких ти кинув на смерть». Навіть у смерті він всіх проклинає: «Всі прокляті».
Вчитель. Що «живить» душу Сабо, чому він так довго тримається?
Ніколич – м’який, лагідний; «Життя таке гарне!». Хоче жити не для себе – для родичів і науки. Це він змушує здригнутися товаришів перед людоїдством, він підтримує побратимів у останні хвилини.
Оглядівський. Через нього іде авторське осмислення життя і смерті. Виживає, бо веде його надія – образи дружини і сина. Герой іде до них крізь страшні випробування.  Необхідність їх захистити – провідна рушійна сила його волі до життя. (Зачитати коментар до цих думок).
Отже, на війні людиною керує прагнення до перемоги над собою, бажання залишатися людиною навіть на порозі смерті.

Слайд 17
2.4. Чому із усіх героїв автор залишив живим тільки Оглядівського?
(Тому, що саме Огдядівський чітко розумів, задля чого і кого повинен вижити:
Це моя дружина і мій син!
Вона йде до мене разом із дитиною.
Вона вирятує мене і всіх нас від смерті.

Я спасу, я мушу спасти від смерті дружину й сина.
О, боже!
Іскри співчуття до твоїх дітей на землі!..
Зглянься наді мною!...
Не благаю у тебе чуда... ні ласки.
Дай мені тільки трошки сили... хай я зайду до них...
Небо й землю порушу огнем моєї душі, моїм благанням, моїм болем і сльозами!
 (Оглядівський залишився живим, тому що він постійно думав про обов’язок перед дружиною і сином, бо саме вони врятували його від загибелі, з’являючись у маренні. Заради них він жив. Твір є автобіографічним. Через образ Оглядівського автор розказав трагічну історію свого життя. Осип Турянський присвятив повість дружині і сину, бо їх любов змусила його вийти живим із льодового полону смерті.) 

Слайд 18
3.	«І знову «поза межами болю…»
3.1. Робота над епіграфом.
- Звернімося ще раз до епіграфа уроку.
 І нині залишається актуальною думка Романа Федоріва: «Ми винні перед ним. Час винен перед ним. Розгорнім сьогодні його повість, вчитаймося у неї, переймімся її болем, смутком і надією — і подивуймося, як ми жили стільки літ без цієї пекучої сповіді про «дорогу смерті», на якій лунав протест проти війни». 
-	Чому саме зараз цей твір ми сприймаємо особливо гостро і болісно? 
-	Війна століттями не міняє свого обличчя. Вона завжди несе смерть, сльози, біль. Події війни сьогоднішньої не менш жахливі, ніж сто років тому.
3.2.Буктрейлер про сучасні події
На жаль, нам невідомі причини розв’язання війни на Сході і ми не в силі зараз якось вплинути на перебіг подій. Але на основі змісту повісті Осипа Турянського і гіркого досвіду років Великої Вітчизняної війни можемо зробити висновок, що будь-яка війна є безглуздою. У ній немає переможців і переможених, є тільки нещасні люди, що потрапили в жорстоке місиво війни.
Слайд 19
Оптимістичні слова Добровського наприкінці твору, звернені до оповідача, а насправді до кожної людини, також можна вважати загальнолюдським мотивом: «Коли у тьмі і в хаосі, в якому ми мучимося, тліє іскра якої-небудь ідеї, то твоя огненна любов до життя й до його вищих цінностей переможе смерть».
VІ. Підсумок уроку. 
1. «Незакінчене речення»:
Монолог читача
-	Що змінив у моєму світогляді твір Осипа Турянського «Поза межами болю»?
-	Для мене твір «Поза межами болю» - це …  .
-	Із твору я зрозумів, що …  .
-	Після прочитаного твору  війну я став(ла) сприймати як…  .
-	Найголовніше для людини в екстремальній ситуації це…  .
VІІ. Домашнє завдання.
Слайд 20
Осип Турянський стверджував, що «коли у тьмі і хаосі, в якому ми мучимося, тліє іскра якої-небудь ідеї, то твоя огненна любов до життя й до його вищих цінностей переможе смерть». 
Доведіть або спростуйте цю думку.
А також підтвердити або спростувати думку одного з героїв твору: 
-	«Я не вірю, що люди є недобрими і злими: вони є тільки нещасливі і щасливі». (Штранцінгер).
	Далі виступ учнів-літературознавців, які характеризують кожен образ, зачитуючи цитати і коментуючи їх.
Висновок. Художніми образами своїх героїв О. Турянський утверджує ідею безглуздості імперіалістичної війни, в якій немає народу-переможця, бо всі народи переможені, потоптані, всі потрапили у жорстоке мливо війни. 
ВИКОРИСТАНА ЛІТЕРАТУРА
1. Відлитий біль симфонією лине // Перевал.- Ів.- Франківськ, 1999.- № 4.- C. 178 - 187.
2.  До питання жанрово-стильової специфіки "Поза межами болю" О.Турянського // Філологічні студії. Зб. Наукових праць.- Вип.4.- Луцьк, 1998.- C. 85 - 90.
3. Експресіоністична свідомість і книга Болю Осипа Турянського // Актуальні проблеми сучасної філології. Літературознавство: Зб. наукових праць РДГУ.- Вип.VII.- Рівне, 1999.- C. 56 - 64.
4. Забутими стежками творчості Осипа Турянського // Український альманах.- Варшава, 2000.- C. 233 - 236.
5. Мистецько-виражальні особливості в "Поза межами болю" Осипа Турянського // Актуальні проблеми сучасної філології. Літературознавство: Зб. наукових праць РДГУ.- Вип.VIII - Рівне, 2000.- С. 142 - 149.
6. На марґінесі експресіоністичної свідомості ("Поза межами болю" О. Турянського та "Сіль землі" Ю.Віттліна) // Матеріали Міжнародної наукової конференції "И ничего жє бысть" // Молода нація.- Вип.13.- Київ, 1999.- C. 302 - 309.
7. На розгорнутих сторінках ліричного роману "Поза межами болю" О.Турянського // Сучасність.- Київ, 2000.- № 7 - 8.- C. 75 - 87.
8. "Поза межами болю" О.Турянського: функція персонажа як "фігури" несвідомого // Слово і час.- Київ, 1999.- № 1.- C. 25 - 29.
9. Поетика трагічного оптимізму в творчості О.Турянського // Дзвін.- Львів, 1997.- № 9.- C. 146 - 152.
10. Художньо-естетичний світ роману "Поза межами болю" О.Турянського // Джерела. Науково-методичний вісник.- Снятин, 1999.- № 1-2.- C. 55 - 61.